Magyar MűhelyBeszélgetés Pethő ZsolttalA hangok mögötti emberFülep Márk
Pethő Zsolt a magyar rajzfilm nagy korszakának meghatározó zeneszerzője.
Gusztáv-sorozat, Frakk, a macskák réme, Mirr-Murr, a kandúr, Vizipók-csodapók, Pom-Pom meséi, Misi Mókus
kalandjai, A nagy ho-ho-horgász, Vili, a veréb – fél évszázad távlatából
is közkedvelt rajzfilmjeink felsorolása is hosszú. Pethő Zsolt zeneszerző a
világhíres magyar rajzfilmkészítés hőskorszakának valóságos sztárja, noha első telefonbeszélgetésünktől
kezdve éreztem, hogy csillogásnak puszta gondolata is messze áll tőle. Munkáját
mindig mindenki dicsérte. „Kis zenék nagy mestere” − írta róla Foky Ottó − aligha
lehetne szebbet írni; művészembernek igen ritkán jár ilyen elismerés.
*
Milyen volt a családi háttered?
Első vagyok, aki kilógok a
sorból. Apai nagyapám textilkereskedő, anyai nagyapám bányászként kétszer járt Amerikában.
A két nagyanyám háztartásbeli volt. Apám villanyszerelőként nem tudott álláshoz
jutni, így elment katonának. Zászlós volt a legmagasabb fokozata, ami rám nézve
később sok hátránnyal járt, mert „egyéb” származásúnak számítottam. Édesanyám
14 éves korától dolgozott egy illatszergyárban.
Mikor indult a zenei pályád?
Elég későn, 12 éves
koromban (1949-ben) kezdtem zongorát tanulni a körzeti zeneiskolában, ahol
Geszler György tanította a szolfézst. Két év után felvételiztem az Erkel Ferenc
(ma Bartók Béla) Zeneművészeti Szakiskola- és Zenei Gimnáziumba. A
karvezetésnek becézett szolfézs szakon tanultam Deák Bárdos Györgynél, de Baranyi János
akkori igazgató az oboa szakra is beíratott Dr. Schwáb Nándorhoz.
Egy nagyon régi ócska hangszerre ketten voltunk. Az oboát két átkínlódott év után
letettem, karvezetésből elvégeztem a négy évet. 1956-ban felvételiztem a
Zeneakadémia karvezető szakára, de (ilyen-olyan, zenétől független okból) nem
vettek fel… A sikertelen felvételi után anyám elvitt az illatszergyárba,
anyagbeszerző lettem, „segédmunkás” állt a munkakönyvemben. Érdekesség, hogy az
osztály vezetője az „Eresz alatt fecskefészek” daláról híres Alpár Géza nótaszerző
volt.
Zeneszerző szerettél volna lenni? Ez nagy csalódás lehetett.
„Már apró gyermekkorban”
kacérkodtam a zeneszerzés gondolatával, ezért nem adtam fel. Visszairatkoztam a
Konziba zeneszerzés és magánének szakra. A zeneszerzésben Sugár Rezső vezérletével
lépegettem előre, éneket a nagyszerű Újfalussyné Mándy Margit tanárnőnél tanultam, de ez – nem
véletlenül − szép lassan abbamaradt. Zongorát Robitsek Mórné Chitz Kláránál tanultam. Mindebből
annyi hasznom származott, hogy a katonaság örömeiben erősen csökkentett ideig
részesültem, és ekkor ismertem meg több későbbi pályatársamat, mint például
Kovács Péter operaénekest, Szabó Sipos Tamást grafikus-rajzfilmrendezőt.
Akkoriban írtam is néhány dalt, a szívem vérzik egyikért-másikért, hogy nem
szólalnak meg.
1958-ban újból
próbálkoztam a Zeneakadémiával, de a lelkesedésem csupán annyi maradt, mint
annak a rúdugrónak, aki már a roham alatt tudja, hogy úgyis csak átbújik a léc
alatt. Az eredmény ennek megfelelően sikerült… Megbocsájtottam mindenkinek,
mert ráleltem egy olyan pályára, ami ezeket feledtette. De hozzá kell tennem,
azért csak más lett volna, ha Nagy Olivér tanítja meg nekem a
partitúraolvasást, vagy lett volna egy társaság, akikkel a szakmában együtt
élek. Én olyan egyedül álltam ebben az egészben!
Hogyan sikerült tovább lépned?
1959-ben Sugár Rezső tanár
úrtól kaptam egy pályázati felhívást, hogy Miskolc városa új zeneműveket vár. Írtam
egy kantátát Cantio Tokaji címmel
Tarbay Ede szövegére, alt és bariton szólóra, vegyeskarra és zenekarra. A
kantáta III. díjat kapott. Vokális műveimmel később is értem el sikereket: 1960-ban
Debrecenben Ha abból a fából vegyeskari
művemmel (Simon Lajos versére) és 1991-ben Kecskeméten (ugyancsak Tarbay Ede
verseire) Románc mini dalciklusommal II.
díjat értem el. Ezek a műveim sajnos mind fiókban vannak. Írtam szimfonikus
zenekarra is, 1971-ben a Magyar Rádiónak egy versenyművet kürtre és madárra
zenekarral. A kürtöt Tarjáni Ferenc játszotta, a madarat én fütyültem. Második
művem a Szellő szimfonikus zenekarra zongorával
és gitárral.
A kezdeti nehézségek ellenére a sors megadta neked, hogy belekezdj
abba műfajba, amiben aztán több évtizeden keresztül sikerrel működtél. Hogyan
kezdődött?
1960-ban felvettek a
rádióba zenei összeállítónak, és elkezdtem járni a magam útját. Rövid rádiós
pályafutásom után a Pannónia Filmstúdióban lettem zenei referens. Egy épületben
volt a rajzfilm és a szinkron, én az utóbbinál dolgoztam. Szinkronfilm alá zenéket
szerkeszteni, a filmben megszólaló dalokat leírni, színésznek betanítani, ilyen
feladataim voltak. Dr. Szekeres Kálmán a konzi igazgatóhelyettese mondta, hogy
amit én csinálok, az „zenei hólapátolás”. Ám nem sokkal később már rajzfilmzenéket
komponáltam. Gyermekkori moziélményeim ráirányították érdeklődésemet az
animációs film világára. Megkerestem a híres rajzfilmes Macskássy Gyulát és „felajánlottam
neki szolgálataimat.” Kérte, hogy mutassak valamit, de nekem semmim nem volt az
öntudatomon kívül. Megbeszéltük, hogy írok valami kis apróságot (Mütyürke), amit aztán elismerően
elfogadott. Egy évvel később megkínált egy reklámfilm zenéjének megírásával (Táblás csokoládé). Erre a kis darabra
felfigyelt a már akkoriban ugyancsak „nagy erőnek” számító Nepp József, aki
ennek nyomán és néhány reklámfilm után rám bízta a Gusztáv-sorozat (1964) főcímzenéjének megírását. A sok-sok epizód
közül 73-nak én írtam a zenéjét, a többiét (egy-két kivétellel) Deák Tamás. A
főcím téma az enyém volt, amit a sorozatba bekapcsolódott zeneszerzőknek
használniuk kellett. Érdekességképpen mondom, Kovács Béla klarinétművész is írt
egy epizódhoz zenét. Nepp József maga is szerzett zenét, gitározott,
kísérletező kedvű ember volt.
Elkezdődött a rajzfilmek hosszú sora...
Az akkoriban „csúcsra
járatott” magyar rajzfilm rengeteg munkához juttatott. Sok nagyszerű rendező
munkatársa lehettem: Macskássy Gyula, Nepp József, Vajda Béla, Ternovszky Béla,
Jankovics Marcell, Dargay Attila, Foky Ottó, Richly Zsolt és még sokan mások. Amikor
összedőlt a magyar rajzfilmgyártás, az alkotók erejük teljében lévők, sikeresek
voltak. Jó lett volna azt a lendületet tovább vinni.
Kik azok az előadóművészek, akik a műveidet játszották?
Első helyen kell
megemlíteni Hidas Frigyest, aki ismerte a műfajt és nagyon jó keze volt, tudott
alkalmazkodni. Műveim 90 %-át vezényelte nagy odaadással és szakmai tudással. Leginkább
a Magyar Rádió Zenekarának tagjai voltak az előadóim. A zenészekkel nagyon
jóban voltam. Szívesen emlékszem Lajos Attila fuvolaművészre és szólamtársaira,
Tóth Lajos „Laló” oboaművészre. A Rádiózenekarból Bognár László harsonás és
Selényi Ferenc brácsás tartották a Pannóniával a kapcsolatot, hogy milyen
hangszerekre volna szükségem. Sokféle muzsikus játszotta zenéim. Legkülönfélébb
összeállításokban a Stúdió 11 vagy az Express Együttes.
Sajnáltam, hogy az élőzene-felvétel lassan kiszorult az általam készített
rajzfilm zenékből, mert a zenészbérek egyre emelkedőbb összegeit a produkciók
már nem viselték el.
Mi lett a megoldás?
Itt jött a képbe a
szintetizátor, mint egyszemélyes „zenekar.” Bizonyos értelemben
rákényszerültem, azzal együtt, hogy ez is az egyik vágyam volt. Lemezről
ismertem Viktor Kolankowski lengyel fuvolistát, olyan jó hangzások voltak benne,
hogy ki akartam próbálni. Egymásra játszás, többsávos felvétel, ilyesmik érdekeltek.
Természetesen a kezdeti próbálkozások hagytak némi kívánnivalót maguk után, de
az idők folyamán sikerült egy jószerivel minden igényt kielégítő stúdiót
felépítenem, abban aztán dolgozhattam kedvemre. Mai napig használható
berendezés, csak mára erkölcsileg elavult. Rengeteg filmzenét feljátszottam itthon.
A sok közül kiemelném a Vili, a veréb
(Gémes József) és az Egérút (Ternovszky
Béla) zenéjét. Ezek ún. egészestés filmek, a többi rövidebb-hosszabb darabnak
se szeri, se száma… Sajnos, ez már mind a múlté. A világsikerű magyar rajzfilm
elhalálozott. Van néhány hősiesen küzdő műhely (mint a kecskeméti), és néhány
egyéni próbálkozás, de hol van már az az idő, amikor sorozatban készültek a
jobbnál jobb művek!
Gondolom, azért sok örömteli élményt adott neked a rajzfilm.
Az egyik nagy örömöm az
volt, hogy akármilyen hangszert kértem – csontzongorától kezdve a
kontrafagottig −, azonnal hozták. A stílusokat úgy váltogathattam, ahogy a
feladat és kedvem tartotta. Vonzott az is, hogy amit ma leírtam, azt éjjel a
kottamásoló lemásolta és másnap már meg is szólalt. Nem úgy van, hogy valaki ír
egy akármilyen remekművet és elsüllyeszti a fiókban. Úgy gondoltam, ha nekem a
rajzfilmek zenéje rendeltetett, minek üldözzek más ideákat? Félő, ha zongoraversenyt
írtam volna, egyetlen vidéki előadást élt volna csak meg és vége. Hát, ez sem
csábított.
Felkéréseid egész speciális helyzetek elé állítottak, hiszen a
filmzene készítésében az idő a legkomolyabb feltétel.
Kedvenc példámmal élve: ha
a filmben elkezdenék egy fúgát, hiába kellene továbblépni, hogyha a képen már más
van. A zenét úgy kell tovább vinni a következő eseménybe, hangulatba, hogy az
átmenetek természetesek legyenek, a zene ne sérüljön, és kövessem a film
történéseit. Úgy kellett megfelelni, hogy a zene a saját törvényeit nem tudja
teljesen követni, mert a képen, pillanatokon belül már más történik. Értelmes
legyen a zene, de nem úgy, hogy kizárólag a zenei formát viszem tovább. Tulajdonképpen
magának a cselekménynek van egy formai követelménye. A film egy történetet
mesél el, nekem is egy történetet kell a zenével elmesélnem, ami ugyanúgy ritmikailag,
harmóniailag kötött formákból áll. Mindig változtatgatni kell a zenei lépéseken
azért, hogy szinkronban legyek a filmmel, sőt, jobb legyek nála. Ez a
legkomolyabb feltétele annak, hogy a rajzfilmhez lehessen komponálni: nemcsak
hangokat, hanem zenét. Bolberitz Tamás operaházi karmestertől kaptam egy
dicséretet: „nálad minden úgy kijön.” Mert ugye másodperc beosztásokra kellett
dolgozni. Mondta, hogy mennyi kínlódás volt sokszor a helyszínen megszabni a
zenét, hogy megfelelő időtartamú legyen. Ez velem, hála Istennek, nemigen
fordult elő.
A rajzfilm készült el hamarabb, vagy a zene?
Az esetek 99%-ban a film előbb
készül el. Miközben látom a filmet és hallom a dialógot, lemérem a különböző
történéseket, hangulatokat, szüneteket, stb. Nagyon ritkán van meg a zene
előre, mint Foky Ottó La Desodora (1983)
báb-operafilmjében.
Egyszer nyilatkoztad, hogy az volna a legjobb, ha választani
lehetne a hangszeres apparátus vagy a szintetizátor között. Tehát nem a kényszer
szülné sem ezt, sem azt.
Igen, mert van, amit csak
az elektronikával lehet megcsinálni, és vannak helyzetek, amik kiáltanak az
akusztikus hangszerekért. A film határozná meg, melyiket választom. A nagyon
erős érzelmeket akusztikus hangszerekkel szólaltatnám meg.
Meg lehet határozni a kifejezésmódok közötti különbséget?
Nem győzöm eléggé
hangsúlyozni, hogy más a kettő. Hét szintetizátoromból ki kellett választanom
azokat a hangszíneket, amikre gondolok. Meglévő hangszíneket nem kombináltam
össze, nem változtattam, mert a japánok több ezer remek hangszínnel elláttak. Szándékaim
szerint ezek a gépek is akusztikus hangszerek. Nepp József mondása volt, hogy a
szintetizátor olyan, mint egy svájci bicska: van rajta dugóhúzó, csavarhúzó, és
még mindenféle szerszám, de az igazi dugóhúzó jobban húz, az igazi csavarhúzó
jobban csavar. Van benne igazság. Máskülönben akármilyen zenét szeretnék írni,
le lehet jegyezni bármilyen hangszer összeállításban. A lényeg, hogy a zene
egységes legyen és jellemző legyen a képre és rám.
Melyek azok a rajfilm-zenéid, amelyek részben vagy egészben a házi
stúdiódban készültek?
A Frakk (1971), a Mirr-Murr, a
kandúr (1971), Gyulai Gál János a második sorozattól hagyta rám A legkisebb ugrifülest (1976), Kíváncsi Fáncsi (1985) és a Varázsműhely (1990) házi stúdiósak. Műszaki
embernek is kellett lennem, hogy úrrá legyek a nehézségeken.
Egy-egy történéshez többféle zenei formát kigondoltál?
Nagyon büszke vagyok, hogy
zenét nem ismételtem soha. Sosem szólt a rendező, hogy „ezt aztán nem!” Itthon
persze rágódtam a dolgon. Az első gondolataimat jónak gondolom. A zenekari
partitúrát – például a Misi Mókus kalandjai (1980), Az erdő kapitánya
(1988) esetében – le kellett írni, akár ha kisebb is, a komponálást és a hangszerelést
egy időben végeztem.
Jegyzeteket csak a házi stúdió esetén készítettem, de ez a házi stúdió egyik
legnagyobb előnye. A Frakk-ban végig Hammond-orgonán improvizáltam. Nem volt pénz, így
odaültem az orgonához. Jó játék volt, de a dolog szegényessége bántott egy
kicsit. A Vízipók gyártásvezetője még
a négyfős zenekart is sokallta. Talán a műfaj sem igényli a nagy együtteseket. A
képi és zenei gesztusok megelégedtek azzal, ami létre tudott jönni…
A képi illusztrációk is szerényebb kivitelben valósulhattak meg?
A sorozatoknál a rajzi
kifejezési forma egyszerűbb, bár az is rengeteg munka. Ami képileg nagyon komplikált,
azok a rendezőknek az egyedi filmjei. Gémes József Daliás idők című egészestés festményfilmje vagy Rófusz Ferenc A légy mindenképpen említésre méltó
alkotások ebből a szempontból is.
Milyen munkafolyamatban írtad a zenéket?
Amint a filmet a stúdióban,
itthon én is részletekben készítettem el a zenéket, csak azután kerültek egymás
mellé a keverésnél. A zenei háttér nem szorítkozhat a főcímzenére, minden
epizódhoz meg kellett alkotnom a zenét, hiszen néma rajzfilm nincs. Eleinte a
filmgyárban a vágóasztalon futtattam a képet, később videón megkaptam és hazahoztam.
Olykor szöveggel együtt, vagy a nélkül. A kép 95%-ban kész volt. Nagyon ritkán előfordult,
hogy csak blankok voltak egy-egy helyen, amit még nem rajzoltak meg. De a
hossza mindig maradt, a készülő kép történésének elmesélése alapján írtam meg a
zenét. Szerencsémre, forgatókönyvre nem dolgoztam egyszer se, mindig képpel
együtt kaptam. Ez egy látványműfaj, az a jó, ha látom. A magyar rajzfilm egyik
legnagyobb hibája, hogy az első kockától az utolsóig dialóg van. Felmerül a
kérdés: miért látom, amit elmondanak? Egyik rendező mondta, hogy „a zene sokkal
jobb dialóg nélkül.” A zene minőségét nagyon befolyásolja a hangmérnök munkája
a keverésnél. Sok problémám volt a hangmérnökökkel, hogy minden kellően
érvényesülhessen. Bocsássanak meg nekem! Persze a zene nem szőnyeg, amit innen
elgurítok a végéig, aztán kész; a szünet is a része. Jobb lett volna, ha többször
dialógus nélkül hagynak. Amikor jeleztem ezt, konfliktust szült. A zene zörej
és dialóg nélkül önmagában is kifejez. Ezért szerettem a Gusztáv-sorozatot, mert abban semmi dialóg sincs, csupán néhány szükséges
hangutánzó szó. Azért jó barátságban voltam mindenkivel. A megrendelések szépen
sorban elértek, amelyek emberi kapcsolataimból jöttek, legtöbbször a Pannónia
Filmstúdiónál rendelt egy cég egy filmet, megtaláltak és megcsináltam.
Hogyan gondolsz vissza az eddigi pályádra?
Alapjában véve úgy tűnik,
hogy így volt jó. A megrendelők gyakori invitálása, a tőlük kapott elismerések
kielégítették becsvágyamat. Díjeső nem hullott rám, de a szakmától kapott Pannónia-díj
(1991), a hivatalosságtól kapott Magyar Köztársasági Ezüst Érdemkereszt (2005)
és a Balázs Béla-díj (2013) örömömre szolgált. Nem voltam a Pannónia Filmstúdió
alkalmazottja a rajzfilmnél, mégis díjat adtak nekem.
Tervezel még új zenéket?
Nem látom rózsásnak a
helyzetemet. Akik ma rajzfilmmel küzdenek, nem rám gondolnak. Más műfajban pedig
nemigen gondolkozom. Idáig sem írtam zongoraversenyt, valószínűleg már ezután
sem fogok. Képeket még készítenék. 1997 körül kezdtem számítógépes grafikával foglalkozni.
Eddig kb. 70 darab képet készítettem. Anyagi hasznom nem származott ebből, de
az elmúlt években megtartott öt egyéni kiállításom jó emlékeket ébreszt bennem.
De a kezdeti lelkesedésem mára mégis kihűlni látszik… Szabadidőmben maradt a
két örök kedvencem a tenisz és az autó. Vannak ugyan kortársaim, sőt nálam
idősebb, tiszteletreméltó alkotóművészek, akik még mindig tűzzel-vassal nyomják
a művészetet. Én nem tartozom ezek közé… Ám, ahogy korábban mondtam, így is jó
volt!
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 228 átlag: 5.72 |
![](buttons/bontas.gif) |
|