Új rajRyan CooglerA Fruitvale metrómegállótól WakandáigBenke Attila
A
fiatal afro-amerikai rendező, Ryan Coogler következetesen a fekete identitás
kérdéseit járja körül realista drámáiban és legújabb szuperhősfilmjében, a Fekete Párducban is.
Mostanában
kezd új értelmet nyerni Timothy Corrigan „blockbuster szerző” fogalma, hiszen a
DC Films és a Marvel is lehetőséget ad tehetséges rendezőknek, hogy egyedibbé tegyék
a stúdiók szuperhősmítoszait (Patty Jenkins: Wonder Woman, 2017; Taika Waititi: Thor: Ragnarök, 2017). Közéjük tartozik a harmincegy éves afro-amerikai
Ryan Coogler, aki mindössze néhány rövidfilmet és két nagyjátékfilmet (A megálló, 2013, Creed – Apollo fia, 2015) írt és rendezett, ám igen hamar bebocsátást
nyert Hollywoodba, és a Rocky-sorozathoz tartozó Creed után a Fekete Párducban
egy másik héroszt formálhatott a saját képére. Bizonyos kritikusok emiatt Cooglert
egyenesen az „új Steven Spielberg”-nek kiáltották ki, ami persze nyilvánvaló
túlzás annak ellenére, hogy eddig elért eredményei miatt érdemes lesz
odafigyelni az öntudatos fiatal titánra.
Egyfelől
a rendező mindhárom nagyjátékfilmjében főszerepet játszik Michael B. Jordan, és
Ryan Coogler a Fekete Párducnál is
kiharcolta, hogy állandó vágóját (Claudia Castello), zeneszerzőjét (Ludwig
Göransson) és A megálló operatőrét
(Rachel Morrison) magával hozhassa a szuperprodukcióba. Másfelől Coogler így
értékeli a Marvel szuperhősfilmjének elkészítésében vállalt szerepét: „Sokan
mondták, hogy vigyázzak, ha a nagy stúdióval dolgozok. Ám én mindig is úgy
éreztem, hogy személyes filmeket készítek. A szerződés szerint persze nem az
enyém a végső vágás joga, ám valójából mégis az enyém volt, ha érted, mire
gondolok”. „Visszatekintve rájöttem, hogy mint művész, többnyire az identitás
témáival foglalkoztam” – fejtegette a rendező egy másik interjúban. Ryan
Coogler sok más afro-amerikai kollégája (Ava DuVernay: Selma, 2014, Barry Jenkins: Holdfény,
2016, Nate Parker: Egy nemzet születése,
2016, Jordan Peele: Tűnj el!, 2017)
mellett eddig valóban saját tapasztalatait összegezve készített filmeket a
feketék társadalmi helyzetéről és speciális identitásáról. Coogler célkitűzése
pedig egybevágott a Marvelt birtokló Disney főnöke, Alan F. Horn törekvésével („a
reprezentáció számít”), hogy a stúdió filmjei a kulturális és etnikai
diverzitást tükrözzék.
Napló apámnak, testvéreimnek
Ryan
Coogler 1986-ban látta meg a napvilágot Oaklandben, ahonnan még gyerekkorában
elköltözött a család, azonban szülővárosa meghatározó maradt egész életében. A
helység azért is fontos Coogler pályáján, mert első nagyjátékfilmje, A megálló a 2009-es oaklandi tragédiát
dolgozza fel, mely az Egyesült Államokban máig súlyos társadalmi problémának
számító rendőri túlkapások modellértékű igaz története. Persze a rendező karrierjében
a Fruitvale-i metrómegálló csak egy a kulcsfontosságú állomások közül. Ryan
Coogler édesapja, Ira Coogler fiatalkorúak javító-nevelő intézetében dolgozott,
és később a rendező is foglalkozott tinédzserkorú elítéltekkel (ezt az alkotó a
2016-os Scenes for Minors című
tévéfilmben örökítette meg). Cooglerben emiatt – mint mondja – nagyfokú
szociális érzékenység alakult ki, mely már a Dél-Kaliforniai Egyetemen
folytatott tanulmányai alatt készített rövidfilmjeiben is tükröződik (Locks, 2009; Fig, 2011; Gap, 2011; The Sculptor, 2011). A Locks egyszerű cselekményében erős motívumon
keresztül mutatja be Ryan Coogler a feketék identitáskrízisét: rasztahajú
fiatal férfi tehetetlenül gyalogol el társai mellett, akiket éppen kerítéshez
nyomva tartóztatnak le a rendőrök, majd a fodrásznál megválik csoporthoz
tartozását szimbolizáló hajkoronájától.
A Locks nyers realizmusa visszaköszön A megállóban is (a stáb szinte végig
eredeti helyszíneken forgatott), melyben Michael B. Jordan formálja meg a
Fruitvale-i állomáson 2009-ben a rendőrök által tévedésből agyonlőtt Oscar
Grantet, akinek utolsó 24 órája bontakozik ki a cselekményben. A szerető
családapa Oscar és jámbor baráti köre csak jól érzik magukat Szilveszter
éjszakáján és az új év első napján, idilljükbe az agresszív rendőrök
szabályosan betörnek a metrón kirobbant dulakodás miatt. Coogler távolságtartó,
nem ítélkezik, nem dramatizál, A megálló
inkább egy poszt-neorealista csellengőfilmre hasonlít. Oscar és a zsaruk karakterét
egyaránt árnyalja a rendező, hiszen röviden bemutatja a főhős büntetett
előéletét, börtönben töltött időszakát, a rendőrök brutalitását pedig a félelmükből
vezeti le. A tapasztalt vezető indokolatlanul erőszakos, a fiatalabb járőrök
(köztük Oscar gyilkosa) kifejezetten riadtak, kapkodnak, nem urai a helyzetnek.
Ryan Coogler így az előítéletekre és a kölcsönös bizalmatlanságra irányítja a
figyelmet. Az amerikaiak fegyverkultúrája, a drog- és bandaháborúk a rendőröket
paranoiddá és frusztrálttá teszik, ugyanakkor a történelmi traumák
(rabszolgaság, Ku-Klux-Klan, szegregáció), a feketék kriminalizálása (1992: a
Los Angeles-i letartóztatási botrány, 2016: a louisianai és minnesotai
tragédiák) és a sztereotípiák az afro-amerikai identitást állandó küzdelemként határozzák
meg (Oscar is végig próbál ellenállni a stigmatizálásnak).
Apollo, a feketék Rockyja
Habár
Ryan Coogler A megállóval debütált, mégis
a Rocky-sorozatot átformáló Creed a
rendező igazán személyes „így jöttem”-filmje. Coogler egy interjúban elmondta,
hogy Oscar Grant modellértékű tragédiájában ugyan érezte a párhuzamot Oscar és
saját élete között a közös szülőváros és életkor miatt, azonban Adonis Creed és
Rocky viszonyában kifejezetten az ő és idősebb korára az öreg bokszlegendához
hasonlóan leépülő édesapja kapcsolatát örökítette meg. Mint Coogler
megvallotta, az első két Rocky-film számára azért meghatározó, mert gyerekként
ezeket sokszor megnézte a család, a szegénysorból a csúcsra eljutó ökölvívó
története az együvé tartozás jelképévé vált a szemükben. Ezért fontos a Creed mester-tanítvány viszonyában az
apa-fiú motívum felerősítése, és az idős bokszoló betegsége. A leépülése miatt
identitáskrízisben is szenvedő Rockynak legalább annyira szüksége van az ifjú
titán, Adonis tanácsaira, mint az útját kereső kezdő ökölvívónak a veterán instrukcióira.
(Egyébként Sylvester Stallone a film forgatása előtt veszítette el idősebb
fiát, így a szerep segített neki feldolgozni a traumát.)
Továbbá
Ryan Coogler és Stallone a történetben ezúttal céltudatosan az afro-amerikai
identitás egyik sarkalatos kérdéskörét, a saját közösségteremtő mítosz problémáját
domborították ki. A Rocky IV-ben
(1985) az orosz Ivan Drago által megölt egykori bokszoló, Apollo Creed a feketék
héroszaként vonult be a kollektív emlékezetbe a filmben és a valóságban
egyaránt. Apollo a hetvenes-nyolcvanas években a polgárjogi mozgalmak
győzelmének, illetve visszaszorulásának szimbólumává érett. A bajnok halálával
nemcsak Rocky veszített el egy barátot és mentort, nemcsak fia, Adonis nőtt fel
apa nélkül, hanem mintegy az afro-amerikai közösség is keménykötésű, ikonikus
hős nélkül maradt. A Michael B. Jordan által megformált Adonis felvállalja az
apai örökséget, otthagyja fehérgalléros munkáját, és ringbe száll, új mítoszt
teremt, megmutatja, hogy az afro-amerikai identitásra újfent büszkének lehet
lenni. Ez pedig érvényes Ryan Coogler mint filmkészítő esetében is, hiszen már
említett színesbőrű alkotótársaihoz hasonlóan A megállóval és a Creeddel
elért pénzügyi és fesztiválsikerei miatt a fekete közösség ünnepelt rendezőjévé
vált, 2013-ban még a Time is beválasztotta a harminc legfontosabb harminc év
alatti híresség közé. Nem csoda, hogy ezek után Hollywood kapuja megnyílt
Coogler előtt.
Martin Luther King és Malcolm X párbaja
„Határozottan
úgy érzem, hogy ez egy Ryan Coogler-film” – nyilatkozta Chadwick Boseman, a Fekete Párduc kitalált afrikai Wakandájának
címszereplő királyát, T’Challát játszó színész. Stan Lee és Jack Kirby
1966-ban, éppen az amerikai Black Power-mozgalom kibontakozása idején megalkotott
karaktere nemcsak Coogler szerint a legfontosabb szuperhősök egyike, Wesley
Snipes és John Singleton már a kilencvenes években szerették volna vászonra
vinni T’Challa történetét. A képregények rajongóként és feketeként Ryan Cooglert
is elkezdte foglalkoztatni a Marvel hőse. „Nagyon fáj, hogy nem ismerhettem az
őseimet” – ecsetelte Coogler, aki szerint, ha egy fehér rendező készíti, nem
lesz ugyanolyan a Fekete Párduc, mert „nincs meg náluk az afrikaiság és az amerikaiság
konfliktusa: [feketeként] akár tudatában vagy, akár nem, vannak őseid, akiket
nagyon nehéz felkutatni”. Amellett, hogy a Marvel-film elkészítése Ryan Coogler
számára lehetőséget teremtett ősei jobb megismerésére (Coogler elmélyült az
afrikai kultúrában a forgatókönyvírás alatt), a fiatal rendező felerősítette a
történet politikai áthallásait, melyeket a képregények alkotói inkább szerettek
volna elnyomni.
A Fekete Párduc fő konfliktusa a pacifista,
de az elszigetelődést támogató T’Challa és a Ryan Cooglerhez hasonlóan
Oaklandben nevelkedett negatív hős, a feketék felszabadítását hirdető Erik ‘Koncoló’
Stevens (Michael B. Jordan ezúttal antagonistát játszik) között bontakozik ki.
Ez a feszültség máig meghatározza az előítéletekkel, a rendőri brutalitással és
az új szélsőjobboldallal (alt-right) szembesülő afro-amerikai közösség
identitáspolitikáját. Frantz Fanon, a kulturális gyarmatosítás teoretikusa szerint
a feketék „szokásai, és azok a források, melyekre szokásai épülnek,
kitöröltettek, mivel konfliktusba kerültek egy olyan civilizációval, amit nem
ismert és amit rákényszerítettek”. Fanon ebből a fajta elnyomásból vezeti le az
elnyomottakból szinte önkéntelenül előtörő ellenerőszakot, ezért a hatvanas-hetvenes
évek radikális feketejogi mozgalmai (többek között Malcolm X Iszlám Nemzete) a
filozófust zászlajukra tűzve hirdették a pacifista Martin Luther King békés
ellenállásával szemben az elkülönülést, az afro-amerikaiak felsőbbrendűségét, a
pán-afrikanizmust (vagyis a világ feketéinek egyesülését), sőt a nyílt harcot
is.
Koncoló
a Fekete Párduc Párt és Malcolm X eszméit képviseli a filmben, és bizonyos
kérdésekben (a fehér újgyarmatosítás veszélye) igazat ad neki Ryan Coogler,
hiszen a filmbeli terrorista, Klaw és a CIA is csak kihasználják a fejlett
Wakandát szuperfegyverei és a vibranium nevű különleges érc miatt. Ám a rendező
végső soron mégis inkább T’Challát támogatja, akinek rá kell jönnie, hogy a
békét és a feketék ügyét Wakanda elszigetelődése ugyanúgy nem segíti, ahogy
Koncoló kifejezetten destruktív politikája sem. Ryan Coogler a Fekete Párducban óvva int attól, hogy az
elnyomásra a terrorizmus legyen a válasz, a színesbőrűek közösségét, Afrika
(vagyis szimbolikusan Amerika) egységét nem lehet erőszakkal megteremteni.
Ugyan
a rendező szülővárosából származó bosszúszomjas Koncoló a Fekete Párduc
antagonistája, azonban ez koránt sem jelenti azt Ryan Coogler számára, hogy
elvágja magát gyökereitől. A film zárójelenetében akár édesapja, maga T’Challa
is látogatást tesz Oaklandben, és felkarolja az utcán, a fiatalkori bűnözés árnyékában
élő gyerekeket, hogy ne ismétlődhessen meg az apa nélkül felnövő Koncoló
tragédiája. Jelképes mozzanat ez egy Ryan Coogler-filmben, és úgy tűnik, a
rendező saját pályáját tekintve is visszatér a kezdetekhez, mivel a Creed folytatását másra bízta, a Fekete Párduc következő epizódjáról
egyelőre nem nyilatkozik, ám készülőben van Wrong
Answer című filmje. A Wrong Answerben
ismét Michael B. Jordan játssza a főszerepet, és A megállóhoz hasonlóan igaz történetet, egy közelmúltbeli iskolai
botrányt dolgoz fel (2009-ben Atalantában több iskola is meghamisította egy
kompetenciateszt eredményeit). Tehát Ryan Coogler legalább egy film erejéig a
közeljövőben is biztosan társadalomtudatos rendező marad.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 0 átlag: - |
![](buttons/bontas.gif) |
|