Doku-zónaVolt egyszer egy képregényVázlatrajzok, körvonalakKránicz Bence
Az elmúlt években öntudatosabb lett a magyar képregényszakma, a változás pedig Gábor Bence rövid dokumentumfilmje alapján is látványos. Honnan jött és hova jutott a
magyar képregénykultúra? Ezzel az átfogó kérdéssel indult és a közel sem
kimerítő, de a lényegre mégiscsak utaló válasz igényével készült Gábor Bence
dokumentumfilmje. A fiatal rendező maga is képregényrajongó, mint ahogy
mindenki az a Volt egyszer egy képregény
megszólalói közül is. Íróknál, filmeseknél, zenészeknél nem szokás kiemelni,
hogy a művészek egyúttal rajonganak is a saját területük alkotásaiért, noha a
legtöbb esetben nyilvánvalóan így van. Képregénnyel viszont ma csak az foglalkozik
komolyan, aki él-hal ezért a médiumért. Az alkotóknak ettől még többnyire van
másik munkájuk is, mert képregénykészítésből megélni, legalábbis a hazai
piacon, lehetetlen. Mégis akadnak írók, rajzolók, kiadók és kutatók, akik
többé-kevésbé hivatásszerűen foglalkoznak a képregénnyel. Közülük számosan
megszólalnak Gábor filmjében, amely az első, moziban is bemutatott munka erről
a témáról. Hogy ezek a szakértő képregényrajongók új felületen beszélhetnek
arról, amihez a legjobban értenek, a dokumentumfilm legnagyobb értéke.
Bizonyára
a rendező is érezte, mennyi mindent el lehetne, el kellene mesélni a magyar
képregényről: Jankó János és Jókai Mór képes történeteiről az Üstökös
hetilapban, az adaptációs képregény Kádár-rendszerbeli nagy korszakáról Cs. Horváth
Tibor író és Korcsmáros Pál, Sebők Imre, Zórád Ernő, Gugi Sándor, Fazekas Attila
rajzolók műveivel, majd a rendszerváltás utáni szabad piacon beáramló nyugati
képregények hazai hatásáról és a szerzői képregény csekély számú, de fontos
magyar darabjairól. Minderről aligha lehet érdemben beszélni egy 46 perces
dokumentumfilmben. Pláne, hogy a Volt
egyszer egy képregény nem is csak a magyar képregény történetével
foglalkozik. Szól arról is, hogy a riportalanyok hogyan lettek
képregényrajongók – ez az egység a film legelevenebb, melegszívű része –, hogyan
készül a képregény, és mi lehet a papír alapú médium jövője a digitális
képkultúrában. Sok a téma, rengeteg a felvetett szempont, és gazdag az a
tudásanyag, amelyet a felkért megszólalók átadni igyekeznek. A témabőség nem
válik a film javára: olyan érzésünk támad, mintha egy dokumentumfilm-sorozat
elnyújtott előzetesét figyelnénk, ami kedvet csinál az egyes, a későbbiekben
feldolgozandó témakörökhöz – ám a kifejtés elmarad. Ezt a hatást erősíti a film
szerkezete is, amelyben mechanikusan váltják egymást a riportalanyok rövid,
fél-egyperces megszólalásai. Ha az egyik témablokk végére jutunk, újrakezdődik
a kör, így alig akad olyan részlet, ami tagolná, dinamikusabbá, változatosabbá
tenné a csapongó, de kétségtelenül informatív filmet.
A Volt egyszer egy képregény mégis
megsejteti, milyen alapvető változások zajlottak le a magyar
képregénykultúrában az utóbbi 15-20 évben. Miközben a korábban csak az
újságárusoknál kapható képregény bekerült a könyvesboltokba is, számos külföldi
klasszikus és kortárs mű kapott magyar kiadást, és a rendszerváltás előtti
évtizedek termésénél sokszínűbb – noha kétségtelenül kevesebbek által olvasott
– hazai munkák jelennek meg, lezajlott az a folyamat is, amit a képregényszakma
öntudatossá válásának nevezhetünk. A kiadók tudják, mekkora értéket jelent a
képregényes szubkultúra elkötelezett támogatása, és kiszámolták, hogyan lehet
rájuk is építve fenntartható stratégiát kialakítani. A médium történészei és
kutatói azon dolgoznak, hogy beépítsék a képregényt az egyetemi tanmenetekbe,
felmutassák a hazai művek tágabb kulturális kontextusát és kapcsolódási
pontokat keressenek a kurrens művészetelméletekkel. A képregény – és különösen
a magyar képregény – elsősorban még ma is a megszállottak sportja, de közülük
is sokan rájöttek, hogy a képregény nem szűk szubkultúrába zár, hanem a
társművészetek felé is kaput nyit. Ezekből az örömteli fejleményekből valami a
mégoly vázlatos Volt egyszer egy
képregényben is tükröződik, és a dokumentumfilm talán valóban csak az első
fecske lesz a magyar képregény múltját, jelenét és jövőjét bemutató, elemző
munkák sorában.
VOLT
EGYSZER EGY KÉPREGÉNY – magyar, 2021. Rendezte:
Gábor Bence. Kép: Hajdú János. Vágó: Bedő Barna. Szereplők: Kertész Sándor,
Korcsmáros Gábor, Harza Tamás, Szép Eszter, Pálfi György, Pilcz Roland. Gyártó:
Vertigo Média. 46 perc.
Cikk értékelése: | ![](buttons/szomoru.gif) | ![](buttons/number1.gif) | ![](buttons/number2.gif) | ![](buttons/number3.gif) | ![](buttons/number4.gif) | ![](buttons/number5.gif) | ![](buttons/number6.gif) | ![](buttons/number7.gif) | ![](buttons/number8.gif) | ![](buttons/number9.gif) | ![](buttons/number10.gif) | ![](buttons/vidam.gif) | szavazat: 0 átlag: - |
![](buttons/bontas.gif) |
|